Сьогодні 30 січня: яке свято та день в історії
30 січня – День спеціаліста військово-соціального управління ЗСУ. Цього дня 1649 року стратили короля Англії та Шотландії Карла I. У 1930-му народився популярний український дитячий письменник Всеволод Нестайко. Цього ж року в цей день у СРСР почалося розкуркулювання. У 1933-му Гітлер став рейхсканцлером Німеччини. А в 2004-му створили першу статтю “Вікіпедії” українською мовою.
Свята та пам’ятні дати 30 січня
30 січня – День спеціаліста військово-соціального управління ЗСУ.
У світі: Шкільний день ненасильства та миру.
30 січня в історії
30 січня 1649 року в Англії стратили короля Карла I Стюарта.
![Карл I Стюарт король Англії та Шотландії](https://www.objectiv.tv/wp-content/uploads/2024/01/800px-King_Charles_I_by_Sir_Anthony_Van_Dyck.jpg)
Він був другим представником династії Стюартов на троні, зійшовши на нього після смерті батька Якова I. Карл не був першим спадкоємцем від народження. Трон мав зайняти його старший брат Генрі, на якого покладали великі надії. Але він раптово помер. Корона дісталася хворобливому з дитинства Карлу. Більшу частину життя на той момент він провів у Шотландії, де й народився, адже переїзди в дитинстві для нього вважали небезпечними для здоров’я.
Під час сходження нового короля на престол Англія вела війну на континенті з іспанцями. Карл I одразу зажадав більше грошей на військові дії та почав із непопулярного – підняття податків. Щоб отримати бажане, він конфліктував із парламентом, двічі розпускав його. Потім пішов на компроміс, підписавши так звану “Петицію про права”. Але згодом порушив її, знову ж таки незаконно збираючи податки. Це, звичайно, викликало обурення в парламенті, і король просто розпустив його і не скликав 11 років. Цей період його керівництва країною (з 1629 по 1640) увійшов в історію як “одинадцять років тиранії”.
Паралельно із чварами з парламентом Карл I примудрився налаштувати проти себе рідне королівство – Шотландію. Причиною стали спроби релігійних реформ та наближення місцевої церкви до канонів англіканства. Його новації спричинили вибух. Останньою краплею стала спроба запровадження нової літургії в 1637 році. Тому почалося повстання городян у Единбурзі. Бунт підтримали в різних частинах королівства. Карлу надходили петиції про зміну форми літургії, але натомість він намагався репресувати тих, хто ці петиції писав. У результаті до опору приєдналися представники шотландської аристократії, дворянства та духовенства. Вони у 1638 році підписали Національний ковенант – маніфест, який засуджував спроби реформування церкви в Шотландії.
![Підписання Національного ковенанта у Шотландії](https://www.objectiv.tv/wp-content/uploads/2024/01/The_Signing_of_the_National_Covenant_in_Greyfriars_Kirkyard_Edinburgh.jpg)
Народ почав гуртуватися навколо цих опозиціонерів. Карл поступово йшов на поступки – але надто повільно. Він нарешті погодився на скликання генеральної асамблеї шотландської церкви, на виборах ковенатори здобули повну перемогу. Вони скасували всі реформи короля. З цього почався повний розрив із ним і так звані “єпископські війни”. Паралельно спалахнуло повстання в Ірландії, король зібрав гроші від католиків, пообіцявши їм пільги, але не дотримався обіцянок. В Англії теж було неспокійно – селяни бунтували проти так званого “обгороджування”. Цей комплекс проблем змусив короля все ж таки зібрати парламент – насамперед, щоб отримати гроші на війну проти Шотландії. Це був той самий “Довгий парламент”, який очолив Олівер Кромвель.
![Портрет Олівера кромвелю](https://www.objectiv.tv/wp-content/uploads/2024/01/Oliver_Cromwell_by_Samuel_Cooper-scaled.jpg)
Замість того щоб допомогти королю отримати гроші, парламентарі пішли проти нього. Уже в серпні 1641 року парламент прийняв “Велику ремонстрацію” – збірку статей, що перераховували злочини корони. Влада все більше переходила до парламенту, Карл покинув Лондон. Парламент сформував свою армію, король – свою. Почалася повномасштабна громадянська війна між “роялістами” та прихильниками парламенту, які отримали назву “круглоголових”. На початку цієї війни у ”роялістів” були успіхи. Але недовго. У 1645-му командування армією парламенту перейшло до нового дворянства (тих, хто свого часу “купив” титули) та буржуазії. Кромвель зробив основою війська загони селян і міської бідноти. Отже, протистояння, що почалося “у верхах”, переросло у повноцінну революцію. Після низки поразок у війні зі своїм парламентом Карл I утік до Шотландії, з якою почав воювати ще раніше. Там його взяли в полон та передали парламенту. Навіть на цьому етапі ідеї стратити короля не було. Але він і з в’язниці продовжував підбурювати своїх прихильників до повстання. Остання така спроба влаштувати чергову серію військового протистояння в 1648 році призвела до того, що Карла віддали під суд – за державну зраду. 30 січня 1649 року його публічно стратили через відсікання голови. До самої смерті Карл не визнав права народу на участь в управлінні державою, заявивши з ешафоту: “Підданий і государ – це різні поняття”. Як описували події сучасники, коли кат підняв відрубану голову короля, натовп був шокований. А голову потім пришили назад до тіла, щоб із королем могли гідно попрощатися. Його поховали у Віндзорі.
30 січня 1930 року народився український дитячий письменник Всеволод Нестайко.
![Всеволод Нестайко дитячий письменник](https://www.objectiv.tv/wp-content/uploads/2024/01/E4I1580380875YE9.jpeg)
Його мати була вчителькою. Сімейна легенда Нестайків стверджує, що акушер, який приймав пологи, почувши перший крик хлопчика, привітав маму словами: “Мадам! У вас, здається, з’явився письменник!” Доля Нестайка не була легкою. Уже 1933-го його батька заарештували – за те, що в молодості він був січовим стрільцем та воїном Української Галицької армії. Нестайко-старший переїхав до радянської України із захопленої поляками частини країни, повіривши радянській пропаганді, яка у 1920-х практикувала політику “українізації”. Але замість свободи бути українцем отримав звинувачення у шпигунстві. Більше Всеволод батька не бачив. Його мати, рятуючись від Голодомору, втекла до Києва – до сестри. Сам Нестайко так згадував перші роки свого життя: “У дитинстві я не мав дитинства”. Хлопець пережив у Києві німецьку окупацію під час Другої світової війни. Дивно, як за таких умов він зміг зберегти оптимізм та гумор, такі характерні для його персонажів. Перші свої твори Нестайко публікував у журналі “Барвінок”. А 1956-го вийшла вже окрема його збірка – “Шурка і Шурко”. Загалом за роки письменства він створив понад 30 повістей, романів та збірок оповідань. Найвідомішим твором Нестайка, звісно, стала трилогія “Тореадори з Васюківки”. Однак і багато його інших повістей і романів входять до “золотого фонду” дитячої літератури, наприклад: “У країні сонячних зайчиків”, “Одиниця з обманом”, “П’ятірка з хвостиком”, “Загадка старого клоуна”, “Чудеса в Гарбузянах” тощо. Помер Всеволод Нестайко 16 серпня 2014 року. Похований у Києві на Байковому цвинтарі.
30 січня 1930 року в СРСР почалося розкуркулювання. Цього дня політбюро ЦК ВКП(б) СРСР видало постанову “Про заходи щодо ліквідації куркульських господарств у районах суцільної колективізації”. Сталін особисто проголосив політику “ліквідації куркульства як класу”.
![Колективізація та розкуркулювання в Україні](https://www.objectiv.tv/wp-content/uploads/2024/01/Dekulakisation_in_the_USSR_V_3.jpg)
Тому репресіям піддали всіх селян, які чогось досягли в житті. Їх позбавляли набутої важкою працею власності та виселяли цілими сім’ями. А в разі опору – знищували. Основною офіційно заявленою ідеєю цього процесу, що явно суперечив гаслам “землю – селянам”, було створення комуністичних колективних господарств – колгоспів, комун, артілей. Для цього в успішних селянських господарств відбирали землю. Але, крім цього, забирали запаси сільськогосподарської продукції, й власні будинки. Людей “у найкращому разі” переселяли на погані землі, а в гіршому – розстрілювали, заарештовували на 10 років (у разі участі в антирадянських виступах, хоч її часто й не намагалися доводити), депортували за межі України. Насправді, окрім економічних цілей (а скоріше насамперед) Сталін переслідував політичні: позбавити українське селянство лідерів, які б могли скласти ядро опору “диктатурі пролетаріату”.
30 січня 1933 року рейхспрезидент Німеччини Пауль фон Гінденбург призначив рейхсканцлером Адольфа Гітлера.
![Гітлер і Гінденбург - канцлер і президент](https://www.objectiv.tv/wp-content/uploads/2023/04/Bundesarchiv_Bild_183-S38324_Tag_von_Potsdam_Adolf_Hitler_Paul_v._Hindenburg.jpg)
Це стало початком захоплення влади в країні нацистами. Цьому призначенню передувала низка подій. У 1932-му одні за іншими двічі відбулися вибори до Рейхстагу. На перших із них, у липні, НСДАП тріумфувала, отримавши 37,8% голосів – найбільше за всіх. Але цього було недостатньо для формування більшості в парламенті. Тож рейхсканцлером Гінденбург призначив Франца фон Папена. Цю кандидатуру пролобіював генерал Курт фон Шлейхер, котрий став військовим міністром у кабінеті Папена. У спробах сформувати коаліційний уряд фон Папен намагався залучити до нього та нацистів. Він навіть пропонував Гітлеру посаду віцеканцлера, але той, звичайно, ні на які “ролі другого плану” не погоджувався. Справа йшла до винесення Папену вотуму недовіри. Тому він, сподіваючись досягти кращого результату на позачергових виборах, переконав Гінденбурга розпустити Рейхстаг. Це сталося у вересні 1932 року.
А 6 листопада відбулися вибори, які стали останніми демократичними у Німеччині – перед захопленням влади Гітлером. НСДАП знову перемогла, але її результат погіршився на 2 млн голосів. Натомість зросла підтримка комуністів. Папен нічого для себе не виграв. Усі сили, на підтримку яких він міг розраховувати, отримали разом лише 26% голосів. 50,7% місць у Рейхстазі розділили непримиренні вороги – НСДАП та Компартія Німеччини. Сформувати будь-яку коаліцію без підтримки президента Гінденбурга та лояльних йому політичних сил було неможливо. Уже 17 листопада фон Папен пішов у відставку. 2 грудня новим рейхсканцлером зі збереженням посади військового міністра призначили Курта фон Шлейхера. Він намагався розколоти НСДАП, щоб отримати більшість у парламенті, проте це йому не вдалося. Тож уже 28 січня і Шлейхер попрямував у відставку. У президента Гінденбурга, по суті, не залишилося варіантів, крім Гітлера. Той на тлі парламентської кризи заявив Папену, що НСДАП готова вступити до урядової коаліції, яка має підтримку президента, але за умови, що партія отримає посади канцлера і міністра внутрішніх справ. 30 січня Гінденбург прийняв ці умови та погодився призначити рейхсканцлером Гітлера. Окрім цієї суто політичної частини історії є й події, що відбувалися за лаштунками. А саме – шантаж Гітлером Гінденбурга через скандал навколо використання сином президента Оскаром державних дотацій в особистих цілях, ухилення від сплати податків тощо. 22 січня 1933 року Оскар фон Гінденбург провів двогодинну зустріч із Гітлером, з якої вийшов зі словами: ” Тепер немає жодної можливості, крім як Гітлера поставити канцлером”.
30 січня 1992 року Ісландія визнала незалежність України. Україна встановила дипломатичні відносини із Королівством Іспанія
30 січня 2004 року створили першу статтю “Вікіпедії” українською мовою. Нею стала стаття “Атом”.
Церковне свято 30 січня
Собор вселенських учителів і святителів: Василія Великого, Григорія Богослова та Йоана Золотоустого. Свято Трьох святителів є одним із найшанованіших свят Православної Церкви. Поштовхом до встановлення цього свята була церковна суперечка у другій половині XI ст. щодо того, хто з трьох святих є більш цінним для церкви. Згідно зі Святим Писанням, цю суперечку розв’язали самі святителі. Вони явилися єпископу Євхаїтському Йоану – спочатку кожен окремо, а потім усі три разом. І сказали: “Як бачиш, ми рівні перед Богом; немає у нас ні розділення, ні якоїсь протидії один одному. Якщо ти посилаєшся на одного, то з тим згодні й обидва інші. Через те накажи тим, хто сперечається щодо нас, припинити суперечки”. Єпископ Йоан негайно розповів про своє видіння тим, хто вів суперечки, й примирив їх. І 1076 року встановив свято Трьох Святителів.
Народні прикмети
Якщо місяць червоного кольору, то буде сильний вітер.
Якщо сонце в хмарах – чекай на буран.
Якщо сильний вітер – чекай морозу
Що не можна робити 30 січня
Не можна займатися рукоділлям (шити, вишивати, в’язати).
Не бажано сваритись.
Новини за темою:
- Категорії: Культура, Події, Політика, Світ, Суспільство, Україна; Теги: исторія, свято, церковне свято;
- Щоб дізнаватися про найважливіше, актуальне, цікаве у Харкові, Україні та світі:
- підписуйтесь на нас у Telegram та обговорюйте новини в нашому чаті,
- приєднуйтесь до нас у соцмережах: Facebook , Instagram , Viber , а також Google Новини,
- дивіться у Youtube, TikTok, пишіть або надсилайте новини Харкова до нашого боту.
Ви читали новину: «Сьогодні 30 січня: яке свято та день в історії»; з категорії Культура на сайті Медіа-групи «Обʼєктив»
- • Більше свіжих новин з Харкова, України та світу на схожі теми у нас на сайті:
- • Скористайтеся пошуком на сайті Обʼєктив.TV і обов'язково знаходите новини згідно з вашими уподобаннями;
- • Підписуйтесь на соціальні мережі Обʼєктив.TV, щоб дізнатися про ключові події в Україні та вашому місті;
- • Дата публікації матеріалу: 30 Січня 2024 в 06:00;
Кореспондент Оксана Горун у цій статті розкриває тему новин про те, що "30 січня – День спеціаліста військово-соціального управління ЗСУ. Цього дня 1649 року стратили короля Англії та Шотландії Карла I. У 1930-му народився популярний український дитячий письменник Всеволод Нестайко".